činžě
Old Czech
editEtymology
editBorrowed from Middle High German zins.[1]
Pronunciation
editNoun
editčinžě f
Declension
editDeclension of činžě (soft a-stem)
singular | dual | plural | |
---|---|---|---|
nominative | činžě | činži | činžě |
genitive | činžě | činžú | činží, činž |
dative | činži | činžěma | činžiem |
accusative | činžu | činži | činžě |
vocative | činže | činži | činžě |
locative | činži | činžú | činžiech |
instrumental | činžú | činžěma | činžěmi |
See also Appendix:Old Czech nouns and Appendix:Old Czech pronunciation.
Descendants
edit- Czech: činže
References
edit- ^ Machek, Václav (1968) “činže”, in Etymologický slovník jazyka českého [Etymological Dictionary of the Czech Language], 2nd edition, Prague: Academia
Further reading
edit- Jan Gebauer (1903–1916) “činžě”, in Slovník staročeský (in Czech), Prague: Česká grafická společnost "unie", Česká akademie císaře Františka Josefa pro vědy, slovesnost a umění