aizspriediens
Latvian
editEtymology
editTerm coined by A. Kronvalds in the 1860s-1870s, from aiz- + spriest (past stem: spried-) (“to judge”) + -iens. This term never became really popular and was soon replaced by K. Valdemārs' and F. Brīvzemnieks' aizspriedums.[1]
Noun
editaizspriediens m (1st declension)
Declension
editDeclension of aizspriediens (1st declension)
singular (vienskaitlis) | plural (daudzskaitlis) | |
---|---|---|
nominative (nominatīvs) | aizspriediens | aizspriedieni |
accusative (akuzatīvs) | aizspriedienu | aizspriedienus |
genitive (ģenitīvs) | aizspriediena | aizspriedienu |
dative (datīvs) | aizspriedienam | aizspriedieniem |
instrumental (instrumentālis) | aizspriedienu | aizspriedieniem |
locative (lokatīvs) | aizspriedienā | aizspriedienos |
vocative (vokatīvs) | aizspriedien | aizspriedieni |
Synonyms
editReferences
edit- ^ Karulis, Konstantīns (1992) “aizspriedums”, in Latviešu Etimoloģijas Vārdnīca (in Latvian), Rīga: AVOTS, →ISBN