kétnyelvű
Hungarian
editEtymology
editFrom két (“two”) + nyelvű (“-lingual”), from nyelv (“language”) + -ű (adjective-forming suffix denoting possession).
Pronunciation
editAdjective
editkétnyelvű (not comparable)
Declension
editInflection (stem in -e-, front rounded harmony) | ||
---|---|---|
singular | plural | |
nominative | kétnyelvű | kétnyelvűek |
accusative | kétnyelvűt | kétnyelvűeket |
dative | kétnyelvűnek | kétnyelvűeknek |
instrumental | kétnyelvűvel | kétnyelvűekkel |
causal-final | kétnyelvűért | kétnyelvűekért |
translative | kétnyelvűvé | kétnyelvűekké |
terminative | kétnyelvűig | kétnyelvűekig |
essive-formal | kétnyelvűként | kétnyelvűekként |
essive-modal | — | — |
inessive | kétnyelvűben | kétnyelvűekben |
superessive | kétnyelvűn | kétnyelvűeken |
adessive | kétnyelvűnél | kétnyelvűeknél |
illative | kétnyelvűbe | kétnyelvűekbe |
sublative | kétnyelvűre | kétnyelvűekre |
allative | kétnyelvűhöz | kétnyelvűekhez |
elative | kétnyelvűből | kétnyelvűekből |
delative | kétnyelvűről | kétnyelvűekről |
ablative | kétnyelvűtől | kétnyelvűektől |
non-attributive possessive - singular |
kétnyelvűé | kétnyelvűeké |
non-attributive possessive - plural |
kétnyelvűéi | kétnyelvűekéi |
Derived terms
editFurther reading
edit- kétnyelvű in Bárczi, Géza and László Országh. A magyar nyelv értelmező szótára (“The Explanatory Dictionary of the Hungarian Language”, abbr.: ÉrtSz.). Budapest: Akadémiai Kiadó, 1959–1962. Fifth ed., 1992: →ISBN